Korábban a Kaliforgiában:
Ideje, Becca, hogy abbahagyd a hülyéskedést, és visszamenj a suliba.
Arról szó sem lehet.
Sokkal többet jelent, kis hölgy, művésznek lenni,
mint napi szinten módosítgatni a tudatodat.
Éppen ezért írok.
Hány oldalnál tartasz?
Nagyjából 300-nál.
Gyűlöllek!
Ha belevágok ebbe a dologba,
szerezzétek meg a fickót, aki a könyvet írta!
- Mibe vágsz bele? - Az Isten utál mindannyiunkat-ba.
Egyszerűen imádtam, baszki!
Broadway musicalt készítenek belőle.
Te írod a forgatókönyvet, én a zenét és a dalszövegeket.
Készítsünk mesterművet!
Gratulálok!
Bejutottál a következő körbe.
Megkapod apuci hosszú, lassú nyelvfürdőjét.
A férfiak az ellenség.
A faroksapka használatát javaslom.
Ophelia annyira dühös lesz rám.
Évek óta most szeretkezünk először,
erre ez jut először eszedbe?
Na és milyen volt a játszóház?
Volt ott egy anyuka...
- Csináltál vele valamit? - Nem!
Bármikor megismerem ezt a görbe cerkát.
- Ez az, aminek látszik? - Persze.
Volnál szíves megnézni?
Hogyne! Megtiszteltetésnek veszem.
- Mit csinálsz? - Az arcodat figyelem.
Az igazságot lesem.
Nem tetszett.
Ez nem igaz.
- Miből gondolod? Nem, nem, nem! - Látom az arcodon.
Ismersz, Becca?! Egymillió egyéb dolog lehet, ami épp nem tetszik.
Köszi!
Hogy tökéletes-e?
Nem, nem az, de az első változatok ritkán azok, drágám.
Értem. És mik a meglátásaid?
Megmondom, én mit tennék.
Fognám ezt a verziót, és betenném a fiókomba...
nem is kell igazi fióknak lennie,
lehet akár virtuális fiók is...
aztán elmennék valahova ma este, hogy megünnepeljem az elkészülését.
Legurítanék egy vagy két alkoholtartalmú nedűt.
Csatlakozom hozzád!
Aztán reggel bezárnám a fiókot, és megfeledkeznék róla.
És utána nekifognék a következőnek.
- A következőnek?! - Ja.
Miféle meglátás ez?
Hathatós?
- Vagyis szörnyű. - Nem, én nem ezt...
Egyáltalán nem. Egyáltalán nem.
Szerinted még csak író se vagyok, ugye?
Szerintem író vagy, ha folytatod az írást, Becca.
És író vagyok?
Azt tudom, hogy amikor láttalak a felolvasásodon itt,
a kávézóban, akkor... büszke voltam rád.
Te láttál?
Igen. Besurrantam, aztán észrevétlenül kiosontam.
Kértelek, hogy ne gyere el.
Tudom, de nem gondoltad komolyan.
Dehogynem!
Nem hatódtál meg titokban, hogy annyira fontos voltál, hogy mellőzzem a tiltást?
Köszi a destruktív kritikát, apa!
Még folytatjuk, édesem.
Haladjunk oldalanként!
Seggfej vagyok.
Kaliforgia
6. évad, 8. epizód: "Könnyű cinikusnak lenni"
fordította: halamita
- Szia! - Szia, Charlie!
Mi újság?
Hogyhogy nem reagáltál se telefonra,
- se sms-re? - Hát, úgy látom, jó nagy lépést tettem visszafelé,
és nem tiszteltem a nőiségemet.
Várj! Ácsi, a micsodádat?
Nem ér... a... a "nőiségedet"?
Asse t'om, az meg mi a fene.
Most a... ez most arról a Hannah-s történetről szól?
Mert sajnálom,
de te is jártál már a játszóházban, nem?
Ha valaki neked ajánlana fel egy tölcsér fagyit a pokolban, elfogadnád, nem?
Naná, hogy igen.
Érted, miről beszélek?!
A fotók nem a valóságot tükrözik.
- Ó, köszönöm! - Micsoda féreg!
Bocsánat?
Sajnálhatod is, te hülye görcs!
Na jó, ki ő, és miért ilyen rosszindulatú velem?
Bemutatom Ophelia Robinst.
Á, szóval ő Ophelia, az írónő!
Gratulálok!
Merthogy egész kis kultuszt alakítottál ki magad körül a könyveiddel, nem?
Charlie Runkle vagyok, ex UTK-s.
Nagyon örvendek!
Hogy merészeled felajánlani azt a rücskös végtagot?
Nagyon ellenséges.
Nem találkozhatunk többé, Charlie.
- Miért? - Miért?
Tiszteletlen voltál ezzel a nővel újra és újra!
Megvolt az esélyed, de elszúrtad.
- Tűnj el! - Na jó, várjunk!
Nem tudom, ki a fene vagy te, hölgyem, de semmi jogod
- megmondani, mit tegyek... - Hogy mered felemelni a hangod?
És lefogadom, egyike vagy azoknak, akik szeretik a kezüket a nőkre emelni.
Nem!
Kivéve, ha akarják.
Mert... akadnak nők, akik időnként igényelik, hogy...
egy kicsit megpaskolják őket... alkalomadtán.
Vannak, akik még a mellükre is kérnek
- egy kicsit... néha. - Ez szörnyűbb, mint képzeltem, Marcy.
- Még te is kérted egyszer. - Gyerünk!
- Ne! - Te kértél rá!
Marcy! Marcy!
Majd hívlak.
Jesszusom!
Be kell jegyeztetnem átprogramozásra.
Hogy alakul a következő Broadway-i bombasiker, haver?
Eljött már a whiskey, a fű és Zevon ideje?
Mindjárt! Hátrébb a kopasz agarakkal, Charlie!
Jócskán túllépted már a határidőt!
Stu és Atticus hetekkel ezelőttre várta az első verziót.
Tudom jól, de eléggé lefoglalt... hogy elhajtsam őket.
És te se segítesz.
Bocsika!
Jesszusom!
Szerinted milyen lesz? Jónak látszik?
Honnan a faszomból tudjam?
Viszont szeretek musicalt írni.
Elég megírni pár oldalt, aztán valaki nekiáll kornyikálni,
az a rész viszont nem az én reszortom.
Sirály!
Én imádom a musicaleket.
Tényleg?
Mióta?
A Guys and Dolls középsulis színre vitele óta.
Ifjúkorom legszebb napjai voltak.
A premier napján ujjaztam meg először lányt.
Hihetetlenül száraz volt, Hank.
Szerintem fájt is neki.
Merthogy sírt.
Semmi sem fogható egy édes kis Chuck Runkle serdülőkori sztorihoz,
ha valaki tökön akarja szúrni magát.
Kész! Mehet!
Hol a füvem?
Kifogytunk.
Pedig nemigen lehet whiskeyzni, füvezni és Warren Zevonozni fű nélkül.
Tudom. Majd veszek visszafelé jövet.
Lemásolom, és saját kezűleg szálllítom le Atticusnak és Stunak.
Ja, mivel te már csak egy ilyen együgyű lakáj vagy.
Hank?
Karen van itt, és nem tűnik boldognak.
Mondjál valami újat!
Szia!
Béke veletek, ribik!
Mit mondtál neki?
Mit mondott, mit mondtam?
Azt mondta, az mondtad, hogy egy rakás szar,
és hogy ki kéne dobnia, aztán újrakezdenie.
Én nem ezt mondtam...
pontosan.
Miért tetted ezt vele?
Hogy lehettél ilyen topa?
- Miért kellett megbántanod az érzéseit? - Nem akartam! Nem állt szándékomban.
Valójában ő támadott le.
Amúgy meg tényleg ki kéne dobnia, és újrakezdenie.
Jó lecke ez egy ifjú íródeáknak. Kiírhatja az összes szart a rendszerből.
Sokkal előrébb tart, mint én az ő korában.
Oké, ez jó. És ezt is elmondtad neki?
Nem, esélyem se volt rá. Mindjárt elviharzott - csendes üzemmódban.
Pont, mint az anyja. Ezt tőled örökölte.
Nagyon effektív, mindig bejön.
Azért viharzott el, mert nem tudod, hogy kell beszélni vele.
Szerintem tudom, hogy kell beszélnem a lányommal, Karen.
Szerintem meg nem, mert ha tudnád,
most nem lenne ennyire letörve.
Azt emlegette, hogy elmegy jogot tanulni.
Tényleg? Ez csodás!
- Ez neked csodás? - Az.
Mert ha le tudom beszélni róla, hogy íróvá váljon,
akkor nem is való annak.
És miért? Mert csak egy írónak jut hely a családban?
- Á, családnak neveztél minket! - Fogd be!
Nem, mert azok, akik nem valók írónak, ne legyenek írók, Karen.
- Látod az összefüggést? - Ezt még meg tudom érteni.
Amit viszont nem értek, hogy miként lehetsz ennyire nyers
és ennyire gonosz olyasvalakivel, akit szeretsz.
Tartalékolhatnád az ilyesmit akkorra, amikor majd vissza kell menned tanítani.
Most akkor ki a nyers és gonosz?
Íme! Csendes üzemmódban elviharzol!
Biztos miattam van.
Mondd csak, találkoztál ezzel az Opheliával?
Az a nő kész gyümölcskenyér.
Ugye? Engem pofán vágott.
Szerinted te jártál rosszul?
Nekem felrakatott egy faroksapkát.
Mi az a faroksapka?
Rácsatolják a petyhüdt far...
Hölgyeim! Elég a cseverészésből!
A forgatókönyvről egy szót se szóltatok. Elolvastátok egyáltalán?
Én igen.
Oké. És mit szólsz?
Hát... hogy...
nagyon a tiéd.
És az mi a faszt jelent?
Egy kicsit sötét, Hank.
A sötét dolgokról írok. Ezért engem kértetek fel.
Ez egy Broadway musical, Hank.
Egy rock opera, és hű marad a könyvhöz,
amit Atticus is akart.
Köszönöm nektek, hogy eljöttetek.
Sajnos mindjárt indulnom kell.
Londonba repülök,
hogy tárgyaljak Eddie Neróval és Sir Bob Geldoffal.
Tervezgetünk egy ilyen globális felmelegedéses koncert izét.
Ez van, tudjátok...
Ha már a felmelegedésről van szó,
ez... kész katasztrófa.
- Mi? - Ez egy szar, Hank.
Össze van gányolva, bazmeg.
Ez...
lószar!
Egyetértek.
Hank, sajnálom, de még ki kell csiszolnod.
Igen, valamennyiünknek fel kell tűrnünk az ingujjunkat.
Mi a fenét hordtok itt össze?
Ez egy rock opera, a könyvem hangnemében.
Pont ezt akartátok.
Nekem már a könyv se tetszett.
Azt mondtad, imádtad.
Nem emlékszel? A repülő bordélyodon.
De, emlékszem de amikor azt mondtam,
- még nem is olvastam. - Vagyis hazudtál?
Én nem így közelíteném meg a dolgot.
Tetszett a címe.
Figyelemfelkeltő volt.
A címek sokat jelentenek nekem,
de amikor hozzáfogtam ahhoz a rohadt könyvhöz,
Istenem, de lehangoló volt!
Olyan dickensi volt, csak nem jó értelemben.
A munkásosztály úgy kívánja elhagyni egy Broadway-i színházat,
hogy úgy érezzék magukat, mint egy koncertem után.
- Zúgó füllel? - Boldogan, emelkedetten, ihletetten,
és esetleg egy kicsit kanosan.
Ez nagyon vicces, mert én meg nem érzem most magam túl kanosnak.
Inkább öngyilkos kedvemben vagyok.
Hank, szeretnénk, ha elégetnéd ezt a verziót,
és egyszerűen felejtsd el!
Fogd fel kreatív kisiklásnak.
De amikor holnap felkelsz,
fogj egy üres lapot,
fűzd be az írógépedbe,
és kezdj bele egy újba,
ami inkább a mozifilm hangnemére hajaz.
Képes vagy rá?
Máskülönben Aaron Sorkin érdeklődését fejezte ki Atticus iránt.
Úgy hallom, ő egész jó, nem?
A legjobb a szakmában.
Kérdezd csak meg!
És nagy rajongója a munkásságodnak.
Ahogy én is az övének.
Ez baromság!
Tudod, miért, Hank?
Nem. Miért?
"Mert nem bírod elviselni az igazságot!"
Ez jó volt!
Szerinted Hank képes lesz előhúzni egy normális verziót a seggéből?
Persze! Ő egyszerűen... így dolgozik, tudod, Stu?
Bedob valami gyatraságot, aztán meg előkapja a nagy zsugát.
Ez klasszikus beetetés, ennyi.
Értem, értem.
És mikor is csinált ilyet pontosan?
Tudod, mit? Hagyjuk Hanket!
Nézd, be kell vallanom valamit.
Figyelj, Runkle, tudom, hogy le vagy égve.
De nem fogok neked kölcsönadni.
Ne légy már koldus! Nem áll jól.
Nem kell nekem a szaros pénzed, Stu.
Ó, értem! Helyes.
Akkor miről van szó?
Lefeküdtem Marcyval a múltkor.
Tényleg?
Te büdös kutya!
Na, most irigy vagyok.
Jó neked, tesó! Pacsit ide!
Még mindig szeretem, Stu.
- Én is. - Akkor mit fogunk csinálni?
Azt nem tudom, te mit fogsz csinálni,
de én készen állok, hogy kitöltsek neked egy csekket,
- mégpedig itt helyben. - Mi van?
- Az előbb mondtad, hogy sose adnál... - Nem adnék kölcsön egy petákot se,
de azért fizetnék, hogy ne hajkurászd Marcyt többé.
Szóval, mennyit kérsz?
Mondj egy számot!
Nem kell a...
Mennyit volnál hajlandó fizetni?
Rád íratnám az egész vagyonomat,
ha ettől visszakaphatnám az életembe ezt az édes-savanyú kis petárdát.
Komolyan?
Ez őrültség, Stu.
Nem, nem, nem! Nincs vége, amíg nincs vége!
Győzzön a jobbik,
és a "jobbik" alatt a leggazdagabbat és legjobban felszerszámozottat értem.
Oké, és szerinted hogy kéne eltakarítani ezt az Ophelia spinét az útból?
Nagyon elszántan küzd, hogy lelohasszon minket minden egyes alkalommal.
- Meg is ölethetnénk. - Gondolod?
Ez csak pénz kérdése.
Nem ismerek ilyen fickót,
de valószínűleg ismerek valakit, aki ismer valakit.
Jó terv, de egy kicsit talán túl erős.
Talán előbb el kéne beszélgetnünk Marcyval.
Igazad van, Runkle.
És ha elég jól ismerem a kedvenc mélynövésű, füvezős luvnyámat,
fogadni mernék, hogy fogyóban a zöldikéje.
Hank Moody.
Rég nem láttalak.
Dolgozott.
Helyes! Örömmel hallom.
Hát, sok közöd volt hozzá, hölgyem.
A New York-i, együtt töltött hétvégénk után
kiráztam magamból az Atticussszal készítendő anyag első verzióját.
- Ez a dolgom. - Ja.
És hogy ment?
Nekem tetszik. Másoknak nem annyira.
Ők...
kreatív kisiklásnak tartják.
- Istenem! Ne! - De.
Nem beszélhetnek így a szerelemgyerekünkről.
Pedig de. Én meg arra gondoltam, megkérnélek, hogy fusd át,
aztán véleményezd.
Nem tudom, hogy ti, múzsafélék
szoktatok-e ilyet csinálni, de hálás lennék érte.
Már hogyne tenném meg!
- De csak ha elviseled az igazságot. - Ezt a kifejezést ne használd!
Rendben.
Na jó. Nos...
Fogj egy italt, elolvasom.
- Köszi! - Ússz egyet!
Az egész nyugtatóan hangzik.
Igen. De...
akár szeretkezhetünk is.
Kissé letörtnek látszol.
Ó, édesem!
Te szegény!
Esetleg összeköthetnénk a kettőt.
Hol van?
- Add ide! - Ülj le!
Marcy, kérlek!
Nem akarok leülni, Stu.
Csak add ide a füvemet, hogy hazamehessek és elszívhassam.
Ülj le, Marcy! Csak hallgass meg minket!
Basszus! Tudtam, hogy ez csapda!
Aggódunk érted.
Teljesen ütődötten viselkedsz emiatt az Ophelia miatt.
Tudom, hogy egy kicsit heveskedő...
de a szíve a helyén van, és kurvára az igazat mondja.
Marcy, az a nő faroksapkát aggatott rám!
Megérdemelted, Stu.
Elárultad a szerelmünket.
Ez igaz, és örökké sajnálni fogom,
de mikor vehetem már le végre ezt az izét?
- Még mindig viseled? - Igen. Próbálom bebizonyítani, hogy megérdemlem
- e nő szerelmét. - És nem fáj?
Kész kínszenvedés!
Nálad van a kulcs, Marcy?
Nincs. Opheliánál van, és ő fogja eldönteni, mikor veheted le.
Ez nevetséges!
Még mindig szeretlek, Marcy.
Én szeretlek még mindig!
Jó, de nekünk van egy közös gyerekünk!
Igen, de én messze jobban tudok gondoskodni rólad,
anyagilag és szexuálisan egyaránt,
és én tudom mindig, hogy épp mire gondolsz.
Mármint... na jó...
Nézd meg azt a biliárdasztalt ott!
Tudom, hogy azt gondolod:
"Esetleg játszhatnánk Jodie Fostereset, mint A vádlottak című filmben."
Annyira jól megvoltunk, Marcy.
A hálószobai játékaink igen élvezetesek voltak!
Látod, épp ez az!
Én ezt felháborítónak tartom.
De bizonyítja, hogy még mindig ott van benned valahol.
- Én megyek. - Várj!
- Maradj, Marcy! - Egy italra, egy italra!
- Egy italra! - Egy italra, egy italra!
Csak hallgasd meg a tesókat!
Egy kis almatinit kezdésnek?
Mit szólsz hozzá? Utálod, utálod!
Látszik, hogy utálod. Semmi gond.
- Nem utálom. - És ettől totál kibukok,
- de attól még... - Nem utálom.
szeretkezhetnénk a medencében,
attól talán jobban érezném magam.
Mit szólsz?
Hogy mit szólok?
Nagyon sötét.
Sötét. Vicces.
Viccesen sötét.
És tényleg értem, mire akarsz kilyukadni,
nevezetesen, hogy...
valahogy teljesen kicsavarod.
Leesett.
De...
nincs benne szív.
És ha van valami,
amit tudok rólad, Hank Moody,
az az, hogy óriási a...
szíved.
Azt hiszem, talán egy kicsit pozőrködtél.
Meg akartad mutatni a világnak,
hogy nem fogsz holmi könnyed Broadway musicalt írni.
És szerintem menet közben talán elfeledkeztél róla, hogy...
ez még mindig arról szól, hogy egy lány találkozik egy fiúval.
Ennyire egyszerűen.
Azt hiszem, értelek. Tényleg értem.
Könnyű cinikusnak lenni, Hank.
Merj optimista lenni!
Tudod, az egész egyébként is a "visszanyal a fagylalt" tipikus esete,
merthogy a lányom is most fejezte be az első regényét,
én pedig túl kemény voltam vele.
Pedig gyengédnek kéne lenned a kislányokkal, Hank!
Istenemre, az én szüleim is mélyen megbántottak annak idején.
Azóta is fáj.
Miért? Mi történt?
Ismered a Big Yellow Taxit?
- Nem. - Joni Mitchell száma.
Nem ismerek egy Joni Mitchell számot se.
- Nem? Egyet se? - Melyik, magára valamit is adó pasi ismerne?
Eljátszottam ezt a dalt
egy hülye, templomi előadáson.
Tiniként a megszállottja voltam Joni Mitchellnek.
- A "kanyon hölgye"akartam lenni felnőttként. - Én is.
De sok közös vonásunk van!
Úgyhogy összeálltam egy helyes sráccal, aki tudott gitározni,
és minden nap gyakoroltunk suli után.
És végül eljött a nagy nap,
és mindketten a színpadra tettük a kis szívünket,
és... naná, hogy elfelejtett néhány akkordot,
én pedig belesültem a szövegbe,
és a hangom is megbicsaklott...
de az emberek tapsoltak.
Teljesen beleborzongtam!
- Még tetszettünk is nekik. - Értem.
Aztán megkerestem a szüleimet,
és persze anyám csak annyit bírt megjegyezni,
hogy úgy néztem ki a színpadon, mint egy szajha.
Apám pedig azt mondta:
"Ne hagyj fel a terveiddel emiatt, kölyök!"
Szép, mi?
Egyébként az egész nemigen számított.
Az a helyes, gitáros srác vette el a szüzességem.
Bizony!
Szerintem kezd összeállni a kép!
A picsába! Ezt kapjátok ki, ribancok!
Marcy.
Ajjaj!
Nagyot csalódtam benned.
De nem lepődtem meg.
A nőiséghez vezető út hosszú,
és tele van kátyúval.
Na jó, ennek egyszerűen semmi értelme.
Az ember nem jár kátyúról kátyúra, hanem kikerüli őket.
Már hogyne lenne értelme!
Erről szól a harmadik könyvem, a "Pénisztő társadalom".
P-é-n-i-sz-t-ő.
Fülbemászó egy cím. És körmönfont.
És te mit írtál, ami életeken változtatott volna,
te szánalmas kis majom?
Marcy, menjünk! Hazaviszlek.
Egy pillanat, Ophelia!
Honnan tudtad egyáltalán, hol vagyok?
Lenyomoztam az iPhone-odat.
Na jó, ez azért... Mi is?
Ez azért kurvára necces!
Annyira azért nem necces. Láttam néhányszor, amikor a mailedet nézted,
és történetesen egész jól felismerem a billentyűkódokat.
A jelszavad pedig elég egyedi és undorító,
és akkor esett le igazán, hogy gondunk lesz,
mégpedig sokkal nagyobb, mint valaha gondoltam volna.
Te most viccelsz! Csak nem még mindig...
De, "imádom a férjem nagy, kövér farkát" - mindez egy szóban.
Igen, ez az. Büszke lehetsz magadra.
Az is vagyok, s te is szeretsz még.
Túl lusta voltam megváltoztatni!
- Mindegy, akárhogy is, örülök neki! - Én meg hányok.
Marcy, most már mehetünk haza?
Nálam töltheted az éjszakát.
Oké, tudod, mit?
Szerintem hagynod kéne, hogy Marcy megélhesse a nőiségét,
és hadd döntse el ő, hol szeretné tölteni az éjszakát.
Mélységesen egyetértek.
Szükséges emlékeztetnelek, Stu,
hogy nálam van a faroksapkád kulcsa?
Most is nálad van?
- Mert akkor máris kiállítok egy csekket. - Ez egyszerűen nevetséges!
Marcy, tudod, mit? Ne aggódj!
Mi majd hazafuvarozunk.
Szeretnéd rátenni a mancsod?
Még rosszabbat tennél, mint tegnap, te nyálkás kis tengeri vidra?!
Mit akarsz tenni?
Megint pofon akarsz vágni, ennyi ember előtt?
Asszony! Mekkora egy gyümölcskenyér vagy!
Istenem! Ophelia!
Mi a fene bajod van?
Semmi gond. Elkábítottam őket.
Marcy, minden nőnek fel kéne szerelkeznie egy ilyennel.
Abszolút kiegyenlíti a magasság- és súlybeli hátrányunkat.
Majd szerzek neked is. Most menjünk!
Dehogy megyek!
Ez már tényleg kurvára necces! Te menj csak!
Menj innen! Indulj!
Marcy!
Ezt még bánni fogod.
Jesszusom! Jól vagy?
Milyen érzés volt?
Tiszta lucsok ez az asztal!
Pfuj! Te összevizelted a nadrágod, Charlie.
Mi? Ne!
Ki vizelte össze a nadrágom?
Ki nem néztem volna belőled a könyvégetőt.
Mi mást tehetnék?
Ez egy rakás szar.
Akár ezt is rádobhatod a halotti máglyára.
Mi ez?
Egy színdarab, amit Atticusszal írtunk.
Úgy fest, nem elég jó.
Nemigen tetszett nekik.
- Tényleg? - Tényleg.
Megesik velünk, írófejedelmekkel is.
És milyen érzés?
Mintha megkéseltek volna a sitten.
El tudom képzelni.
Esetleg elolvashatnád, aztán elmondhatnád, mit gondolsz róla.
Miért érdekelne, mit gondolok róla? Nem vagyok író.
Becca, írtál egy regényt, baszki! Van fogalmad, ez milyen csodálatos?
A te korodban senki se csinál ilyet.
Nem érnek rá az sms-ezéstől, a tweeteléstől és fészbukozástól,
és hogy egy élethez vannak kötve, amiért nem akarnak dolgozni.
Egy mondatban összefoglaltál egy egész generációt, apa!
Köszönöm!
Amúgy sajnálom, hogy elviharzottál
mielőtt elmondhattam volna a véleményem, tudod?
Egyébként amit leginkább komáltam a művedben,
az a lány és a seggfej apja közti kapcsolat volt.
Nyilvánvalóan sokat merítettél a valós életből,
de nekem hitelesnek tűnt.
És szerintem, ha egy kicsit kifilézed,
összejöhet belőle akár egy elbeszélés is.
- Úgy gondolod? - Úgy.
És sajnálom, hogy úgy hagytál ott,
hogy azt gondoltad, szerintem nem vagy különleges, Becca, pedig az vagy.
Szerintem igenis különleges vagy.
És remélem, nem mész a jogra,
mert azt gondolom, az nem te lennél,
és nem hinném, hogy a világnak szüksége lenne még egy jogászra.
Az se biztos, hogy íróra szüksége van.
Ja, lehet, hogy nem, de ha azt csinálod, amire születtél, akkor az jó dolog.
Érted?
- Asszem. - Jó.
Könnyű cinikusnak lenni.
Merj optimista lenni!
Most éppen ki vagy?
Csak a seggfej apád. Ki más lennék?
Oké.
Még átgondolom, mi legyen a következő lépés.
Addig is, elolvasom ezt.
De nem fogom becsomagolni a véleményem, apa.
Nem fog megártani egy kis segítség, hogy eljuthass az ifjabb generációkig is.
Leszarom az ifjabb generációt!
Én csak téged kedvellek.
twitter.com/halamita halamita.blog.hu