Korábban a Kaliforgiában:
Tudod, az a fura, hogy a férjem halott, én pedig lezsibbadtam.
Hogy vagy, Moody, bazmeg?
A farkam már nem működik. Úgy látszik, véges számú az ember tölténye.
Azaz szó szerint elfogyhat a szufla.
Egy fontnyit kérünk a legjobb perui kokódból, és már itt se vagyunk.
Tetszik az öltönyöd.
- Vedd le! - És mi van az asszonnyal?
- Mi van vele? - Mi van az ő igényeivel?
Egy feleség az más tészta.
Ők nem dugják szanaszét magukat, mint mi.
Tudom, hogy a férjem félrekefél a turnékon,
de van köztünk egy egyezség.
Szeretnék beszélni veled.
- Miről is? - Egy házasságon kívüli viszonyról.
Ó, jaj!
- Még mindig szeretem, Stu. - Én is.
De fizetnék, hogy ne hajkurászd Marcyt többé.
Ez kész katasztrófa, baszki!
Mi a fenéről beszéltek?
Ez egy rock opera, a könyvem hangnemében megírva.
Ez egy szar.
Nincs benne szív,
pedig neked óriási szíved van.
Ó, seggazmusom volt!
Hank. Hank!
Jó reggelt, napsugaram!
A műved nagyon élvezetes.
Nagyszerűen újraírtad, Hank.
Az embernek mosolyogni támad tőle kedve.
Szeretem a jó musicaleket.
- Megmelengeti a szívem. - Ti meg mi a fenét kerestek itt?
Az anyjuk rajtakapott, ahogy egy tábla csokit eszegettem
a takarítónőnk vaginájából.
Ez undorító!
Dehogy, finom volt!
Marilyn Mansontól jött az ötlet.
A rock legendáriuma szerint egyszer megesett,
de tényleg, hogy Mick Jaggert rajtakapták,
ahogy csoki majszolt Marianne Faithfull meleg, érzelmi központjából.
Bowie is ott volt.
Persze most esküdöznek, hogy ez sose történt meg.
De én azért úgy gondoltam, egyszer ki kéne próbálnom.
Csak az lep meg, hogy ilyen sokáig tartott.
Ha már itt tartunk, Atticus,
van tipped, meddig maradtok?
Ezen még nem gondolkodtam.
De egy darabig biztos. Borzasztó dühös volt.
Kis híján levágta a farkam.
Miért, gondod van vele, Runkle?
Nem!
Csak... gondoltam, jobban éreznéd magad egy hotelben.
Miért lenne kényelmesebb fizetnem valami puccos szállásért,
ha a menedzseremnél is megalhatok?
Ingyér'.
Van benne logika.
És mondd csak... Krull is itt marad?
Persze!
Ő a turnémenedzserem.
Akárhányszor csak elhagyom a házam, gyakorlatilag mindig turnézom.
Krull eljuttat "A" pontból "B" pontba,
és ő tudja, hol lehet megtalálni mindenféle kellemetességet menet közben.
Hol van itt a retyó?
Csak lazán, nagyember!
- Víztakarékos vécém van. - Hé!
- Bulizhatnánk egyet! - Miért?
Én szingli lettem, te meg komoly művészi áttörést produkáltál.
Ezt kurvára meg kéne ünnepelnünk.
Az efféle mérföldköveket illik megjelölni.
Ez nem is olyan rossz ötlet, Hank.
A legutóbbi bulin, amit itt tartottunk, tele voltunk bőrszerkós fickókkal.
Azóta se bírtam kiszellőztetni a szagukat.
Oké, és merre van a háló?
Rápihennék a ma esti hepajra.
Kövesd Krullt!
Ja, és, Runkle, tudnál hozatni egy zongorát?
És tégy róla, hogy halmokban álljon az alkohol és a kokain,
a Mars csoki és a síkosító.
Nagyszerű munka, Hank!
Ezt most berakom a párnám alá, és álmomban majd írogatok.
De előtte álomba maszturbálom magam.
Kaliforgia
6. évad, 9. rész: "Őrült kutyák és angolok"
fordította: halamita
Moody!
Eddie Nero!
Látom, élsz és virulsz.
Kipróbálhatom én is?
Szívesen földre vinném Hanket én is.
Nem, nem! Az az én poénom.
- Megcsinálom. - Micsodát?
Folytatom a nagyszerű hagyományt, és életet lehelek a soraidba.
Ezúttal a színpadon, a rivaldafényben.
- Tudsz egyáltalán énekelni? - Hogy tudok-e?
Én nem tudom. Tudsz?
# Tudjuk, hogy a földhöz tartozunk, #
# és a föld, melyhez tartozunk, az nagy, #
- # és mikor azt mondjuk: # - # Jó! #
- # Jipp-ajó-ajjaj # - # Jó! #
# csak annyit mondunk, jól megy sorod, Oklahoma #
# Oklahoma, O-k-... #
# L-a-h-o-m-a #
# Oklahoma #
Életben van itt még valaki?
Valósággal borsókázott a szar a gerincem mentén.
- Kissé fel is izgultam, bevallom. - Nem csodálom. Megnézhetem?
- Na, megnézhetem? - Nem!
Szevasz, puncifing, mi újság?
Megvagyok, Eddie.
- Veled mi újság? - Hallom, színt vallottál nemrégiben.
- Egy rövid időre, igen. - Majdnem ő is bevette egy fasziét a szájába.
- Egyszer én is bekaptam egy fasziét. - Igen, tudjuk, Eddie.
Levezényeltem az orgazmusát.
A kezeimmel, a számmal, a lábaimmal.
Láttam, ahogy a gecije nyálkás St. Louis-i boltív alakot felvéve
röppent át a levegőn, mielőtt a Lincoln terem szőnyegén toccsant.
- Te a Fehér Házban szoptál le valakit? - Helytelen dolog volt, de igen.
Nekem is volt egyszer egy élményem egy pasival.
Egész jóképű volt.
Felbukkant a backstage-ben.
Átverte a biztonságiakat. És naná, hogy engem is átvert.
Teljesen korrektül leszopott.
Benyúltam az alsójába,
és kitapintottam, amit először túlméretezett csiklónak gondoltam,
de nem, valójában az úriember rövid, ám vaskos péniszére markoltam rá.
Azt gondoltam magamban:
"Bowie vajon mit tenne?"
Aztán feladtam, és hívtam az őröket, hogy verjék laposra.
De utána annyira megsajnáltam, hogy en- gedtem, hogy még egyszer leszopjon.
A lyuk az lyuk, végeredményben.
Én is mindig pont ezt mondom!
Remek hírem van!
Ma este szeretkezni fogok egy nővel.
Esetleg értesíthetnénk a médiát.
Az Entertainment Tonightot, vagy épp a National Geographicet.
Már jó ideje cölibátusban élek.
Azt hittem, odalett minden töltetem.
De visszajött, és ha egy hagyományos love story főszerepét fogom játszani,
emlékeznem kell arra, milyen egy nőbe beleélvezni.
És, jut eszembe, hogy is állunk ezzel a bulival?
Csak mert eddig úgy néz ki, mint egy kolbász fesztivál.
Bizony, Runkle! Hol vannak a csajok?
- Bocsi, de ezt hogy értetted? - Azt mondtam, buliznunk kéne.
Azt vártad, hogy én küldjem ki a meghívókat, te agyatlan pöcs?
- Na és a drogok? Hol vannak a drogok? - Oké...
Atticus, nos, a csoki még összejött,
ahogy a síkosító is, de akadt egy kis gond a narkóval.
A büdös picsába, Runkle!
Jézusom!
Az egy banán volt?
Drogot akarok!
Csajokat akarok meg drogokat, baszki!
Drogok!
- Hank Moody. - Bumm!
Hali! Hogy van az öltönyöm?
Egyelőre a vágy tárgya.
De egy napon úgyis bele fogok férni!
Remek, remek! Sok sikert hozzá!
Azért nem kéne ennyire szarkasztikusnak lenni!
Lassú víz partot mos, seggfej!
Hamarabb fogyok bele az öltönyödbe, mint hogy visszanőne a hajad.
Bumm!
- Frank. - Özvegykém!
Gyere ide!
És itt a boszorkánymester is,
aki a popómat a világ legboldogabb helyévé varázsolta!
Hiányoztál, te mocskos, kopasz szemétláda!
Örülök, hogy látlak, Trudy.
- Hogy vagy? - Jól vagyok.
- Jól vagyok, igen. - Helyes!
Épp új férjet keresek magamnak.
Tényleg?
Tony totális anyagi csődben hagyott.
Ami bejött, rögtön el is vertük.
Nem tudom, hogy házassági matéria-e,
de Eddie Nero épp egy zsíros numerára vágyik,
miután jó ideig cölibátusban élt.
- Tényleg? - Esetleg kisegíthetnétek egymást.
Á, nem! Ő egy kissé túl csinoska nekem.
És rákakál az emberre.
A kékszemű rákakál az emberre?! A kakiszexre bukik, mi?
Volt egy ilyen korszakom, de zűrös korszak volt.
Olyan nekem is volt néhány.
Tényleg. Nagyon zűrös is.
Ha már a mocsokságoknál tartunk, mit szólsz, Popeye?
Előhúzod a nyuszit a cilinderből,
hogy aztán ellazulva élvezhessük a bulit?
Részemről semmi akadálya.
Jó! Ez a beszéd!
Elég!
Nem elég!
Elég!
Mindjárt végzek.
Basszus!
Ez jó, Hank.
Szinte kedvem támadt tőle összebújni veled.
Szinte? Miért csak...
Itt van az írógépem.
A fenébe!
Köszönöm!
A meglátásaid,
és a kedves, figyelmes, hosszúcombú mód,
ahogy megfogalmaztad őket,
nagyon sokat hozzátettek a végeredményhez.
Ugyanazt az érzést okozza, mint amit egy nagyszerűen megírt dal.
Sajnos azonban, szerintem a munkám itt véget ér.
Micsoda? Nincs több etyepetye?
Mondd, hogy nem igaz!
A jóból is megárt a sok.
- Előbb vagy utóbb megbántódna valaki. - Hát igen, igazad van.
Te is jobban teszed, hogy nem esel belém.
Én nem magam miatt aggódom.
Azért csak óvatosan!
Hajlamos vagyok azok szívében és lelkében gyökeret ereszteni,
akik eleinte taszítónak találnak.
Ez egy kicsi, de hűséges csoport.
Pedig minden, amit összeraktak, egyszer szétesik, Hank.
- Paul Simon. - Nagyon jó!
Á, nem volt nehéz. Tudod, miért?
- Miért? - Mert vén vagyok, mint az országút!
Jaj, gyere ide!
- Annyira nem is vagy öreg. - De kedves vagy!
Jaj, a hátam!
A hátam! Jesszusom!
Sosem szodomizáltak még gyerekszobában.
- Jó móka volt! - És fura.
Ó! Sziasztok!
Hali! Bemutatom Trudyt.
Ők pedig Marcy és Karen.
Ő itt Trudy, és Trudy nemrégiben megözvegyült.
Így van. Megözvegyültem.
- A férjem túladagolta magát. - Részvétem!
De Jean-Luc Picard jó társaságom volt.
- Jean-Luc Picard. - Ugye?
Nem túl nagy ölben, tudjátok,
de nagyon lelkes, ha értitek, mire gondolok.
Ja, én értem, mire gondolsz.
Sziasztok! Nem azt mondtad, hogy nem jönnek?
Ők mondták, hogy nem jönnek.
De mégis itt vannak.
- Helyes! - Ja. Unatkoztunk, füveztünk,
és találkozni akartunk Atticus Fetch-csel.
Ki ne hagyjátok! Ki ne hagyjátok!
Feküdjetek is le vele! Mindketten!
Most épp szingli, és egész jó lepedőakrobata, tudjátok.
Bár kicsit lusta, ha arra kerül a sor, hogy viszonozni kéne az orális örömöket.
- Nem úgy, mint ez a seggbe suttogó. - Az én lennék.
Ő belead apait-anyait, ha odajut.
Én nem éppen így tapasztaltam.
- Hé... - És neked megvolt már Atticus?
- Nem, még nem részesültem az örömben. - Csinálhatnánk hármasban.
Akár. Vagy esetleg megihatnánk egy italt... most rögtön.
- Ahogy akarod, édesem! - Marcy, én pedig bemutatlak Atticusnak.
Nem! Majd én!
Oké, akármelyikőtök! Vezessetek hozzá!
Látom, van új barátod.
Igen, ő... tényleg az is, csak barát.
Egy kedves fiatal nő, aki irányt mutatott alkotás közben.
Persze, lefogadom.
Egyfajta Florence Nightingale, amikor épp szükséged volt rá...
- vagy ilyesmi. - Tudod, örülök, hogy még mindig féltékennyé tudlak tenni.
De csak mondd ki a szót,
és én megállítom a világot, és veled együtt olvadok el.
Igen, ezt én mondtam.
- Emlékszel Eddie-re, Karen. - Szia!
Karen, emlékszel Juszuf Neróra?
Hogyne! Amikor legutóbb találkoztunk,
épp egy jóképű afro-amerikaival találkozgattál.
Az is csak egy korszak volt, mint amikor te kakáltál másokra.
Volt egy olyan érzésem, hogy átmeneti a dolog.
Egy tejcsoki-mandingó fantázia.
Teljesen normális! Jogod van hozzá.
Különösen a pokol után, aminek ez az eszelős kitett.
Ha már az eszelősöknél tartunk,
Karen nemrégiben még egy pánszexuális gyogyós felesége volt,
nevezetesen Richard Batesé, az íróé. Ismered?
Te most viccelsz?
Az ő farkát vettem a számba.
- Hát ki másét?! - Richard Bates.
Ő írta a John végső forgatókönyvét,
a Michael Mann filmét, amiért megkaptam a legjobb színésznek járó Oscart,
de nem is a dicsőség a lényeg.
- Hanem a művészet. - Hát persze.
Karen!
Jó néhány éve nem találkoztunk, és mégsem öregedtél egy napot se.
A törzsed, a hátsó fertályod továbbra is csodálatos.
A bőröd hibátlan.
Gyönyörű nő vagy.
Köszönöm, Eddie!
Tökéletesen meg fogsz felelni.
- Óvatosan, Nero! - Eddie-nek szüksége van a segítségemre.
Az aurád elbűvölő, ritka patinája van.
Jer, engedd, hogy elcsábítsalak!
Húzzatok innen! Lóduljatok!
Hát, megpróbáltuk.
Krull! Bocsi!
Azt biztosan tudom Atticusról, hogy imádja a rajongóit,
márpedig van itt velünk egy, aki igazán az, és szeretne köszönni neki.
És ez a nagy rajongó mihez kezd velem?
Hé, te!
Én valakinek az anyja vagyok.
De nem az enyém, szivi.
Mit szólnál egy kis szopcsihoz?
Majd én elintézem.
Majd inkább én intézem.
Úgy tűnik, megtaláltuk, hol van a buli.
- Szia, lányok! - Ki ez?
- Atticus, kérlek, hadd mutassam be az ex nejem. - És az enyém is.
És gyermekem anyját.
Mindketten elvettétek ezt a nőt?
Igen, így igaz.
Nektek meg mi bajotok van?
Mennyi időd van?
Marcy vagyok. Nagy rajongód.
Végre! Egy rajongó!
Imádja a zenészeket.
- Volt egy egész komoly dobása Rick Springfielddel is anno. - Tényleg?
- Te is egyike lettél Jesse csajainak? - Igen, igen, bizony.
Még a csengőhangját is erre a számra változtatta.
Hogyhogy nem említetted a románcodat egy menő popsztárral?
Nem is tudom, Stu.
Talán azért, mert annyira féltékeny típus vagy.
Talán azért, mert te kell légy az egyetlen farok a városban.
Talán azért, mert annyira szeretlek, Marcy.
- Tán azért. - Na jó, szerintem túlestünk a találkozáson és üdvözlésen.
- Gyerünk, Marcy! - Igen. Hagyjátok itt velem!
Nem tűnik jó ötletnek.
- Mi is szívesen maradunk. - Nem is vagy igazán a zsánerem.
Általában a magas, hosszú combú szőkékre bukom.
De elég forróvérű vagy, ugye?
Hihetetlenül forróvérű.
A sebesség a lételeme, dugásra született.
Ebbe a nőbe belecsusszanni olyan, mint egy tartálynyi finom olajban úszni.
Jézus Krisztus, Stu! Tartálynyi?
Ez tisztára úgy hangzott, mintha ki lennék tágulva.
- Fogd be! - A mi szexuális életünk is egész jó volt.
Nem volt őrült, vagy ilyesmi.
Időnként egy-egy ujj a seggbe.
Néhány elfuserált édeshármas, ettől függetlenül elég hétköznapi volt.
Neked is saját rajongótáborod van, mi?
Ja, úgy fest én vagyok a szarkupac királynője.
Menjetek! Húzzatok innen a picsába!
- Jó. - De az asszonyt hagyjátok itt!
Kicsit... elbeszélgetünk.
Oké.
Szóval te és Hank, mi?
Valamikor réges-régen.
És te meg Hank.
Valahogy úgy. Ilyesmi.
- Nagyon tehetséges. - Az.
Tehetséges, csak...
elég nehezen tudja szinten tartani.
Nem is tudom. Talán csak a megfelelő motiváció kell neki.
Istenem! Annyira tudom, hol jársz most.
Látod a benne rejlő potenciált, ugye?
Igen.
Igen, a potenciál izgalmas.
Igen, az.
Csak nagyon nehéz hosszú távon kapcsolatot fenntartani
egy valaki másban lévő potenciállal.
Különösen, ha ezt keresi az ember.
A helyedben vigyáznék, mire vágyom.
Valaha én is te voltam.
Fájdalmat fog okozni.
Szerintem tetszik neked, Faith.
És szerinted?
Kedveli. Én csak tudom.
Kit, Hanket?
Persze, kedvelem.
Kedvelem annyira, mint bárkit, akivel együtt óhajtom tölteni az időm.
Jó néhány pasi karjaiban láttalak már.
- De hozzá igazán kötődsz. - Ez egy jó arc. És kedves hozzád.
Még akár igazi is lehet a dolog.
Nem kell valakivel leélni az életed, hogy igazi lehessen.
Légy jó magadhoz, Faith!
Megérdemled.
Fogd be, és ossz!
Ha választanom kéne,
a Fetch Live, All Over Your Face-t mondanám,
mert azon rajta van az összes slágered.
Ez kedves, drágám!
Na és csak leszopni szeretnél,
vagy igazi közösülést akarsz inkább?
Istenem! Nem is tudom.
Ezen még nem igazán gondolkodtam, szóval...
Ez édes!
Már hogyne gondolkodtál volna rajta!
Nem akarsz kinyalni?
Inkább nem.
Az egy kicsit intim dolog,
és, hogy őszinte legyek, egy kissé unalmas is számomra.
Persze, merthogy csak egy újabb numera vagyok neked.
- Ugye? - Egyáltalán nem!
A tudat, hogy neked adom ezt az ajándékot,
ezt a lehetőséget, hogy a hétköznapi, kispolgári létezésed más szintre vidd,
és egy igazi rocksztárral dugj,
s ezáltal egy olyan sztorival gazdagodj, amit évek múlva is mesélhetsz,
- nekem ez benne a poén. - Nem is tudom, azért ez elég tré.
Egyszerűen... tégy magadévá, oké?
Rick Springfield is ezt tette.
Simán letépte a ruháimat, aztán belógatta,
úgyhogy tégy, amit akarsz, csak kezdj már hozzá végre, jó?
Láss már hozzá! Rajta!
Sziasztok, srácok!
Olvastátok azt a cikket a Timesban,
amelyikben az a fickó megcsinálta azt a dolgot,
amiből az az izé lett?
Nem tudom, ti hogy vagytok vele, de én roppantul izgalmasnak találtam.
Hank, épp egy intim pillanatot próbálunk kiélvezni Karennel,
és nem hagyom, hogy elrontsd a szakadatlan szófosásoddal.
Mi a baj, Hank?
Nem kapsz elég figyelmet?
Hol van?
Hol van Atticus?
Halványlila gőzöm sincs, szerelmem.
Nos, pedig készen állok megbocsátani neki.
- Miért? - Mert elborult az agyam,
és körbehívogattam az összes válóperes ügyvédet, erre mit hoz a posta?!
Három, számold csak, három hétszámjegyű jogdíjcsekk.
Annyira szerencsés vagyok! Az életem egyszerűen csodás!
Úgyhogy ha arra támad gusztusa, hogy Mars csokit egyen
valami büdös ribanc punájából, ugyan miért ítélkeznék felette?
Ez nagyon szépen meg van magyarázva,
de szerintem jelen esetben igenis van némi jogod a durcához.
Drágám, ez csak szex! Miért kell ekkora hűhót csapni körülötte?
Faszom se tudja.
- Félre! - Bocs, nagysága, de nem tehetem.
"Botty, nattyága, de nem te'tem."
Szervusz, drágám!
Megbocsátottál?
Te kibaszott faszfej!
Basszus! Azok ott a jogdíjcsekkjeim?
El az utamból!
Bocsánat!
Gyere!
Elég ebből a macska-egér játékból!
Most pedig...
szanaszét fogsz baszni,
- mégpedig ebben a szent pillanatban! - A nem az nem, tudod?
Mondhatod, hogy nem, de közben a farkad...
- mereven ellenkezik. - Ne hallgass rá!
Nincs döntéshozó helyzetben.
- Tudod, mivel jár rocksztár feleségének lenni, Hank? - Nincs.
Vannak bizonyos képességeim.
Tudom, hogy kell úgy finoman, keményen, odafigyelve cumizni,
ami messze van a kamuzástól.
- Keményen? - Nagyon sok nő van...
aki csak nyalja, mint a fagyit.
Lusták. Rutinból csinálják.
Szerintük, onnantól, hogy rábuknak, már nincs is több dolguk,
de mindketten tudjuk,
- hogy ez csak a kezdet. - Persze.
Én tudom, hogy kell ezt csinálni.
A farkad pedig lassan döntésre jut, Hank.
Na, mi lesz?
- Minden rendben van? - Nem az van, aminek épp látszik.
Volnál szíves magunkra hagyni?
- Nem akarod te ezt igazán. - Dehogynem!
Nem, nem! Szereted a férjed.
- Igaz. - Ugye?
Nem ezeket a droidokat keresed.
Basszus!
A picsába!
Á, Jézusom!
Köszönöm! Tökéletesen időzítettél.
Volt egy olyan érzésem, hogy meg kell téged menteni.
Bizony.
Mi van?
Basszus!
- Megértelek. - Ne haragudj!
Menj csak! Menj, menj, menj!
Karen. Karen, ez baromság!
Rákakál az emberre.
Lehet, hogy mostanában nem, de régebben igen,
márpedig... az igen komoly jellemhiba.
Jó régóta bent vannak már.
De lehet, hogy csak beszélgetnek.
Tudod, ahogy mi is beszélgetünk.
Persze.
- Hogyne, csak beszélgetnek. - Ja.
Ha engem kérdezel, egyszerűen lépj tovább, haver.
Nem tudom, ez mennyire lehetséges.
Nem neheztelhetsz a nejedre, amiért elment Eddie Neróval.
Az a faszi igen jóképű.
- Jó, de Karen nem az a fajta. - Miféle Madonnás ribancduma ez már?
Mi van? Csak mert szereted, és a világra pottyantotta a kölyködet,
már nem is keféltetheti meg magát egy filmsztárral?
Dehogynem, de azt se jelenti, hogy én meg ne lehetnék rohadt pipa miatta.
Oké.
De akkor vedd lazára, öregem!
Ez a lényeg!
A ribancok sose lássák, ahogy izzadsz.
Moody!
Ez a nő...
tényleg elképesztő!
Ne az arcomat!
Az arcomat sose!
Te arcon ütöttél!
Pedig nemzeti kincs.
Ez egyszerűen árulás!
A kurva életbe!
- Ne már! - Ez volt a hörcsög póz.
Basszátok meg a jó büdös kurva nénikéteket...
Most jöhet a részeges karatemester!
Húzzatok a picsába az asztalom mellől, baszki!
A kurva életbe! A picsába!
A fenébe!
Na, kezdhetjük!
Jól van már!
Hölgyeim és uraim!
Nos, volna egy bejelentenivalóm!
Elbasztam a kalandos életem, de emberesen.
Egész életemben egyetlen nőt szerettem teljes szívemből.
Hogy megdugtam-e számtalan másikat?
Persze.
Rossz ember lennék ettől?
Szerintem nem.
De az általános közvélekedés szerint
egy csirkefogó vagyok,
egy élvhajhász gazember.
Még akár senkiházi is.
De a lényeg,
hogy nem tudok nélküled élni, Natalie.
Olly, ne! Tedd le azt a pisztolyt!
- Olly! Tedd le! - Olly? Tényleg? Olly?
- Tényleg azt hitted, hogy Atticus Fetch néven született? - Így igaz, Hank.
Úgy kellett megalkotnom Atticus Fetch-t.
És most meg kell ölnöm, mielőtt ő ölne meg engem.
- Ennek semmi értelme. - Igenis, hogy van értelme.
Létrehozott egy szörnyeteget,
- s most meg kell ölnie a szörnyet, (- Fogd be!)
mielőtt a szörnyeteg ölné meg őt.
Én is éreztem már magam így. Ahogy szerintem sokan mások is.
Nem vagy egyedül, Atticus!
Valahogy biztosan meg fogjuk oldani.
Ez azt jelenti, hogy visszafogadsz?
A lószart!
Hazug, félrekefélős szarházi szemétláda vagy!
- Oké, visszafogadlak! - Tényleg?
- Megtennéd? - Majd valahogy megoldjuk, kicsim.
Viszont rövid pórázon kell majd tartsalak.
Jól hangzik. Részemről mehet a dolog.
Erre van ennek a srácnak szüksége, egy kis fegyelmezésre,
- egy kis anyai szigorra. - Anyuci szigorú lesz.
Na jó, most már add ide a pisztolyt!
Add anyucinak a pisztolyt! Gyerünk!
Ez az!
Miért ütöttél meg?
Még csak meg se volt töltve, te pöcs!
Lelassítanál?
Nem tudom, miért vagy ilyen rohadt dühös!
Nem én tűntem el a hálószobában egy degenerált vadbarommal.
Még van bőr a képeden, hogy számon kérd bármelyik tettemet is!
Jól van... igazad van,
de mit tehetnék, csak nézzem tétlenül?
Karen, egyáltalán mi a fenéért jöttél ma ide?
Tudod, miért?
Mert mindig megszólal egy hang a fejemben,
amelyik azt mondja, talán ezúttal másként lesz.
Talán a csillagzat is jobb lesz,
és megszületik köztünk az a mágikus pillanat,
amitől minden ismét rendbe jön.
De mindig az utunkba kerül valami vagy valaki.
Karen, ha azt akarod, ne is nézzek másra,
csak mondanod kell.
De ha elhessegetsz magadtól, mit kéne tennem,
húzzak fel egy faroksapkát,
és reménykedjek, hogy egyszer majd csak megszűnik a rontás köztünk.
Te tényleg azt hiszed, hogy fikarcnyit is érdekel, ha lefekszel valaki mással?
Ha nem vagyunk együtt, nem várom el tőled,
hogy nőtlenségi fogadalmat tégy.
Viszont ha azt látom, hogy valaki úgy néz rád,
ahogy valaha én néztem rád,
azt rohadtul utálom.
Attól összerándul a gyomrom.
És az benne a legrosszabb, hogy ma átvettem a te stílusodat.
Én... nem akarok ilyen lenni.
Nem akarok különféle játékokba kezdeni,
például visszadumálni magam,
vagy bántani téged.
Azt én se akarom.
twitter.com/halamita halamita.blog.hu